Borba za prevlast u Fifi u koju su se uključili i najveći svjetski centri političke moći samo je potvrdila da fudbal nije više najvažnija sporedna stvar na svijetu. U podgoričkoj porodici Vukčević shvatili su to prije svih u Crnoj Gori. Uporedo sa školskom, za sve četvoro djece Petra- Pera, obavezna je bila i torba sa opremom za trening.
A Marija je već ušla u istoriju najpopularnijeg svjetskog sporta kao prva Crnogorka, fudbalska profesionalka – pionirka fudbala u Crnoj Gori. Njenim stopama, sa profesionalnim igranjem u Italiji već četiri sezone krenuo je mlađi brat Nikola, najstariji Luka se povukao kao igrač Petrovca, dok o potencijalu 13-godišnjeg Matije već svjedoče snimci na jutjubu i fantastični golovi koje postiže „razornom” ljevicom.
“To nam je nasljedno, Mariju u Italiji zovu Bomber zbog načina na koji sa velike udaljenosti rešeta mreže. I ja se mogu pohvaliti sjajnim udarcem i volim da „odapnem” iz daljine”, kazao je Nikola, koji je sjajnim igrama AZ Pićerno uveo u nacionalnu D ligu i ujedno bio izabran u najbolju postavu lige.
Za razliku od Nikole, kojem je prioritet da brani gol, Mariji je primarni zadatak da ih postiže. I to radi na nevjerovatan način – u svega 22 nastupa za Romu je prethodne sezone postigla 32 gola!
![Marija Vukčević](https://i0.wp.com/www.vijesti.me/media/cache/83/de/83de7c5dfece10a5daadf552f5fb67e0.jpg?w=1170)
“Spriječila me je povreda koljena, ali sada je sve u redu i svakodnevno treniram sa Nikolom, prema programu našeg kondicionog trenera Marka Jovanovića. Zaista smo mu zahvalni, a o njegovoj stručnosti stigla je potvrda u vidu angažmana sa trenerom Nebojšom Jovovićem u Saudijskoj Arabiji. Ne znam u kojem ću klubu odigrati posljednju, desetu sezonu u Italiji. Imam ponudu za produžetak saradnje i još primamljivih, ali sam najbliža da se preselim u Kjeti. Taj klub ima ambiciju da postane prvoligaš, a ja volim taj entuzijazam. Imam ponuda i sa Bliskog istoka, ali ipak mislim da ću tamo tek nakon predstojeće sezone”.
Da li je bilo teško biti prva Crnogorka koja igra fudbal u Crnoj Gori?
“Samo u početku. Počela sam u Budućnosti, u školi braće Miročević sa generacijom talentovanih fudbalera poput Draška Božovića, Ivana Delića, Petra Vukčevića… i u startu je presudna bila bezrezervna podrška i ljubav mojih roditelja. Ubrzo su me zbog umijeća sa loptom dječaci prihvatili kao jednog od njih i pozivali da igramo i van termina treninga , a trener Janko mi je dao nadimak Mario”, sa osmijehom se prisjeća Marija.
A nevjerovatan talenat krunisala je sa pet golova u dresu Crne Gore u tri meča pretkvalifikacija, koji su omogućili da u kvalifkacijama ugostimo Englesku, bronzana sa Svjetskog prvenstva.
“Već sa 14 godina dobila sam stipendiju i ugovor na četiri godine u tada najboljem klubu bivše Jugoslavije, niškom Mašincu. Oni su imali klub za mlađe, Bubamaru, ali ja sam odmah priključena prvom timu i sa 16 godina sam bila najmlađi strijelac Lige šampiona. Dejan Savićević me je po isteku ugovora odveo u Italiju, u Leće i jako sam mu zahvalna na tome. Igram već devet godina u Italiji i prezadovoljna sam što mogu da radim ono što volim. I brat mi je tamo, doduše 450 kilometara udaljen, ali svaki praznik ili slobodan dan iskoristimo da provedemo zajedno, idemo da gledamo i navijamo jedno za drugo. Ljubav i podrška su najvažniji za uspjeh, osjetila sam to kao jako mala, a i sada je isto, naročito kada doživimo povrede. Stric Pajo i otac Pero su takođe prošli mlađe kategorije Budućnosti, kao i moja braća od strica Marko i Miloš. Sve nas je potreslo kada je Marko zbog povrede morao da prekine karijeru za koju su svi predviđali da će biti blistava i svi mi smo uičili kod Miročevića”, zaključila je Marija.
![Marija Vukčević](https://i0.wp.com/www.vijesti.me/media/cache/bd/cb/bdcb6cc9943a7f5198eb2a7a8474cd69.jpg?w=1170)
Nikola je već četiri sezone u Italiji, zahvaljujući najpoznatijem članu familije, Mariji, koja će naredne sezone ispuniti deceniju igranja na Apeninima.
“Iako sam igrao za mladu reprezenataciju Crne Gore na Mediteranskim igrama u Peskari, u našem fudbalu nijesam ostavio neki trag. Svega 13 mečeva u Mladosti, jer me je spriječila povreda. Ipak, nakon oporavka prošao sam pripreme kod Mikija Vukotića, a onda me je na Marijinu preporuku na probu u Potenci pozvao Ranko Lazić, bivši igrač Partizana. Već nakon dva treninga bio je oduševljen i dobio sam ugovor, a u naredne dvije godine samo je bio bolji. No, promjena uprave uticala je da pređem u Pićerno i nijesam pogriješio. To je predgrađe Potence sa 7.000 stanovnika od kojih 2.000 pune domaći teren, ali i idu sa ekipom na sva gostovanja. I trener je sjajan, Mauricio de Paskale, igrao je profesionalno i mnogo sam od njega naučio. Tim prije, jer ne krije da sam njegov miljenik i kako kaže „fudbalski nasljednik”. Svim igračima u Italiji klub rješava pitanje stana i hrane, to se podrazumijeva, a primanja su solidna. U mom slučaju svake godine sve bolje. U svakom slučaju, neuporedivo je bolje nego kod nas u Prvoj ligi. I dobra je stvar što o mojoj karijeri brine Marija, pa i ne znam šta su to agenti, niti moram da im plaćam proviziju”, objasnio je Nikola, koji je od strane navijača proglašen i za najbolje pojačanje kluba prethodne sezone.
Svjetsko prvenstvo u Kanadi bilo je trijumf ženskog fudbala – prepuni stadioni, atraktivan i moderan fudbal sa dosta golova i sve je to prenosio “Eurosport”.
“Ostvarila mi se želja da ženski fudbal zaživi i u Crnoj Gori i da kao kapitenka zaigram u nacionalnom dresu. Uspjela sam da sa pet golova u tri utakmice pretkvalifikacija uvedem Crnu Goru u kvalifikacije za najveća takmičenja. U prethodnim kvalifikacijama za SP u Kanadi smo bile prilično neiskusne, ali sada jedva čekam 17. septembar, kada ćemo pod vođstvom selektora Derviša Hadžiosmanovića krenuti u kvalifkacije za Evropsko prvenstvo. Grupa ja jaka, jer igramo sa Španijom, Portugalom, Republikom Irskom i Finskom. Mi jesmo u prethodnih nekoliko godina napravile ogroman korak naprijed, više ne moramo da igramo pretkvalifikacije, ali smo miljama daleko i od organizacije u našem muškom fudbalu. Za najboljima kasni i Italija, u kojoj su veliki klubovi tek počeli da formiraju ženske selekcije, za razliku od Engleske, Njemačke i Francuske”, objasnila je Marija.
Nikolu u Italiji prekomandovali i nazvali “virus za napadače”
Iako je u Crnoj Gori igrao zadnjeg veznog, Nikolu u Italiji zbog visine od 187 centimetara više koriste na mjestu štopera.
![Nikola Vukčević](https://i0.wp.com/www.vijesti.me/media/cache/41/32/413231cb9f8518cdcbd5e13c588e46cb.jpg?w=1170)
“U Italiji je sve taktika, nevjerovatna pažnja se poklanja sitnicama, detaljima. Ukoliko rival ima sjajnog špica onda me prekomanduju da igram „flastera”. A to mi nekako dobro ide i nerijetko uspješno obavim posao. Stižu čestitke, a u tamošnjoj štampi su me označili kao „virus” za napadače. Onda slijede i nagrade, ne samo ugovorene premije… U Italiji jako vole fudbal, a i mentalitetom su nam slični. Imam dobrih ponuda, ali ne isključujem mogućnost da ostanem, jer ću sada biti više na „udaru” javnosti i skauta, jer Pićerno igra jaču ligu. Postigao sam tri gola u 25 nastupa, a povreda jagodične kosti na startu šampionata uticala je da ne uradim još više. I u Potenci godinu ranije u D ligi sam u 27 nastupa dao četiri gola”, ističe Nikola Vukčević.
Tekst: Vijesti
FOTO: Savo Prelević